‎Scottie, în ziarul de azi
‎scrie că Phil vrea să mai rămână un an, ‎iar Michael vrea 36 de milioane.
‎CONFERINȚĂ DE PRESĂ ‎3 IUNIE 1997
‎Jerry Krause nu exclude să te transfere,
‎așa că ai rămas în aer. Te deranjează?
‎Nu.
‎Mi-ar plăcea ‎să-mi închei cariera în Chicago,
‎dar, dacă n-o să fie așa, ‎o să joc în altă parte.
‎Sunt unul dintre cei mai buni jucători ‎din istorie.
‎Știu care e valoarea mea.
‎Pentru un jucător excelent, ‎ești prost plătit.
‎Care e valoarea ta...
‎O să vină și vremea mea.
‎CEREMONIA ÎNMÂNĂRII INELELOR ‎1 NOIEMBRIE 1997
‎Mulțumesc.
‎Vă mulțumesc pentru momentele minunate ‎pe care fanii de aici
‎ni le-au oferit ‎de-a lungul a zece sezoane.
‎Am avut o carieră minunată,
‎iar dacă n-o să apuc ‎să vă mai spun asta: mulțumesc.
‎Scottie Pippen mulțumește emoționat.
‎Am crezut că va fi un moment incredibil
‎și o să declare că se retrage.
‎Eram supărat pentru că știam ‎că era un capăt de drum,
‎dar nu voiam să se termine așa.
‎Jerry Krause a încurcat lucrurile ‎când a spus:
‎„E ultimul an al lui Phil.
‎După sezonul ăsta, schimbăm echipa.”
‎Practic am fost concediați.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎O mișcare spectaculoasă!
‎Meciul s-a sfârșit!
‎Chicago Stadium explodează!
‎Nu sunt trădări aici.
‎Trebuie să merg mai departe.
‎E ultimul an cu Phil ca antrenor.
‎- Sunt așteptările prea mari? ‎- Ce facem acum?
‎Întrebarea e cât poate să dureze.
‎EPISODUL II
‎Mă striviți.
‎- Scuze. ‎- Calm!
‎Ce părere ai ‎despre discursul lui Scottie Pippen?
‎Era emoționat.
‎Scottie are sentimente.
‎E devotat și iubește orașul Chicago,
‎e dificil ‎când apreciezi atât de mult fanii
‎care te-au susținut mulți ani
‎și uneori, când vorbești,
‎ești afectat profund
‎de tot ce s-a întâmplat.
‎E o situație delicată pentru el.
‎Ai vorbit cu el despre...
‎Vorbim despre meci sau despre Scottie?
‎Un pic din amândouă.
‎Vorbiți cu Scottie despre el.
‎- Atunci, despre meci? ‎- Așa mai merge.
‎PE PERIOADA SEZOANELOR CÂȘTIGĂTOARE,
‎SCOTTIE PIPPEN ERA ‎AL DOILEA MARCATOR AL ECHIPEI.
‎SCOTTIE PIPPEN ERA AL DOILEA RECUPERATOR.
‎SCOTTIE PIPPEN ERA AL DOILEA ‎CA MINUTE DE JOC.
‎SCOTTIE PIPPEN ERA CEL MAI BUN PASATOR.
‎SCOTTIE PIPPEN AVEA ‎CELE MAI MULTE DEPOSEDĂRI.
‎SCOTTIE PIPPEN ERA AL ȘASELEA ‎CA SALARIU ÎN ECHIPĂ.
‎SCOTTIE PIPPEN ERA AL 122-LEA ‎CA SALARIU ÎN NBA.
‎Scottie Pippen era un Robin
‎neapreciat, când Michael era Batman.
‎Nu aș putea găsi alt tandem, ‎alt sistem de susținere,
‎alt partener în baschet ‎precum Scottie Pippen.
‎Era o plăcere să joci cu el.
‎Ce spectacol fac Bulls!
‎Pippen îi pasează lui Jordan! Da!
‎Prin încercări și erori,
‎prin presiunea ‎la care Michael supunea oamenii,
‎Scottie a ajuns dur.
‎Scottie driblează în viteză
‎- ...până la panou... ‎- Peste Barkley!
‎Și era letal în defensivă.
‎Sedale Threatt. Antonio...
‎- Vai, Pippen! ‎- Ce fază!
‎Senzațională apărare pe tot terenul!
‎Pip!
‎M-a ajutat foarte mult ‎în felul în care abordam jocul,
‎în felul în care jucam.
‎Jordan n-ar trebui pomenit fără Pippen.
‎Când lumea spune ‎că eu am câștigat titlurile...
‎N-am câștigat fără Scottie Pippen.
‎De asta îl consider ‎cel mai bun coechipier al meu.
‎Am crescut într-un oraș ‎cu 3.500 de locuitori.
‎Ne știam toți între noi.
‎Mama și tata erau oameni puternici, ‎obsedați de supraviețuire,
‎cum e normal când ai 12 copii.
‎Aveam un coș de baschet în curtea bunicii.
‎Jucam pe pământ, era praf mereu.
‎Nu conta. Aveam pantofi vechi.
‎Eram foarte apropiați. Împărțeam tot.
‎FRATELE LUI SCOTTIE
‎Erau vremuri frumoase. ‎Nici nu știam că suntem săraci.
‎Aveam cam 11 sau 12 ani.
‎Tata tocmai venise acasă și lua cina,
‎când s-a prăbușit ‎și a suferit un atac cerebral.
‎Parcă îl văd, ‎de fiecare dată când mă gândesc la asta.
‎Nu mai putea vorbi, ‎a trăit tot restul vieții
‎în scaunul cu rotile și în pat.
‎Cu șase ani înainte,
‎al doilea frate al meu ca vârstă ‎era în gimnaziu.
‎La sport, un copil s-a aruncat pe el ‎cu o manevră din wrestling.
‎A paralizat, așa că...
‎- Ai crescut cu... ‎- Doi.
‎Doi oameni din casă ‎erau în scaunul cu rotile.
‎Baschetul mi-a dat șansa ‎să ies din casă și să mă joc.
‎Puteam să mă joc și singur.
‎Dr. J era eroul meu în copilărie.
‎Mereu am vrut să joc ca el, ‎să marchez slam dunkuri ca el.
‎Simțeam că, într-o zi, o să fiu ca el.
‎E visul oricărui copil.
‎Toți copiii visează să joace în NBA.
‎E doar un vis.
‎A știut mereu că o să ajungă în NBA.
‎- Și îl credeai? ‎- Nu chiar.
‎UNIVERSITATEA CENTRAL ARKANSAS
‎Scottie a venit la UCA și inițial ‎era responsabil cu echipamentul,
‎dar se antrena, făcea totul
‎ca să intre în echipă.
‎Câțiva jucători au luat note proaste, ‎s-au eliberat niște burse,
‎așa că am vorbit cu antrenorul.
‎Am fost insistent și mi-a oferit o bursă.
‎Când a venit, ‎era un conducător de joc de 1,85 m, 70 kg.
‎L-am văzut jucând și mi-am zis:
‎„Ar fi bun, dacă ar fi mai solid.”
‎A început să tragă de fiare.
‎Manevra mingea mai bine, arunca mai bine.
‎Sărea mai sus.
‎Deveneam tot mai bun într-un ritm alert.
‎În vara dintre primii doi ani
‎am crescut 13 cm.
‎Când l-am văzut iar, măsura 1,96 m.
‎Apoi l-am văzut iar și avea 2,01 m.
‎Frumoasă pasă și... Unu la unu!
‎Pippen pătrunde...
‎A explodat.
‎Contraatac trei contra unu, ‎Parish către Pippen...
‎Și-a păstrat ‎abilitățile de conducător de joc.
‎Scottie Pippen îi pasează lui McClaine...
‎Recupera în apărare,
‎străbătea tot terenul printre adversari ‎și reușea un slam dunk.
‎Puțini jucători pot face asta.
‎Antrenorul spunea: ‎„Scottie, ești căutat acum.”
‎Eram obsedat de baschet
‎și m-am dus să-l văd jucând. ‎Știam că o să fie foarte bun.
‎Când l-am cunoscut, ‎abia lega trei cuvinte.
‎Era foarte timid.
‎Când a absolvit ‎Universitatea Central Arkansas,
‎care făcea parte din NAIA,
‎era cel mai bun jucător din divizie.
‎Eram încântat.
‎Când l-am văzut jucând prima oară,
‎m-am gândit: ‎„O să fie un jucător deosebit.”
‎Iscoadele din NBA au văzut versatilitate ‎și abilități atletice.
‎Au văzut modestie.
‎SELECȚIILE NBA 1987
‎Seattle SuperSonics îl aleg ‎pe Scott Pippen, de la Central Arkansas.
‎Scott Pippen, ‎de la Universitatea Central Arkansas.
‎SELECTAT ÎN PRIMA RUNDĂ DE SEATTLE
‎Are 21 de ani,
‎probabil că n-ați auzit de Scottie Pippen.
‎Acum un an,
‎dacă auzeai că o să fii ales al cincilea,
‎ce ai fi spus?
‎Aș fi crezut că e o glumă.
‎Aș fi luat-o drept o glumă.
‎Știi că există o tranzacție ‎între Seattle și Chicago
‎și că vei fi transferat?
‎N-am auzit așa ceva.
‎- Se pare că porți șapca greșită. ‎- Da?
‎Ne-am dat seama ‎că trebuie să obținem o poziție mai bună
‎decât cea pe care o aveam ‎ca să-l selectăm.
‎Și Krause a reușit transferul.
‎Am reușit să facem tranzacția ‎cu o seară înainte
‎și Seattle l-a selectat pentru noi,
‎după care l-am transferat.
‎Chicago e o echipă excelentă, ‎toți jucătorii
‎vor să joace pentru Bulls.
‎Bulls l-au adus pe Scottie Pippen,
‎se spune ‎că va avea un impact imediat în NBA.
‎Haide!
‎Scottie Pippen e pe cale să debuteze.
‎Barkley era s-o piardă, pasează. ‎Deposedat de Pippen!
‎Scottie Pippen, pe contraatac!
‎Pippen deposedează ‎și marchează cu ambele mâini.
‎Scottie vorbea multe prostii.
‎EXTREMĂ BULLS - 1985-88
‎A spus: ‎„O să fiu mai bun decât Michael Jordan...”
‎în primul lui an.
‎Eram încrezător în talentul meu.
‎Dar în primul an ‎ești tratat ca debutant și...
‎Charles era un dur, ‎așa că m-a bătut că am spus asta.
‎E debutant.
‎A spus să mestec asta.
‎O să fie tratat așa ‎până la anul pe vremea asta.
‎Bine?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Pălmuiește-l!
‎Mi-am dat seama imediat
‎că nu mai eram vedeta echipei.
‎Mingea e deviată de Jordan... A luat-o.
‎Îi pasează lui Jordan pe contraatac...
‎Michael era un superstar,
‎era mai mare decât orice superstar ‎din orice alt sport,
‎nu era un om obișnuit, ‎nu puteai să ieși la masă cu el.
‎Era altceva.
‎În primul meu an, ‎mi-a dat două crose de golf.
‎E un gest frumos ‎să-i dai unui debutant crose.
‎Încerca să mă facă să joc, ‎ca să-mi ia banii.
‎Toți au nevoie de un secund,
‎de omul care face munca murdară, ‎iar Pippen era bun la asta.
‎Michael aruncă de trei puncte.
‎Scottie, cu stânga!
‎Dar era foarte prost plătit,
‎nu era nici măcar ‎între primii 100 din ligă.
‎Pippen e foarte prost plătit.
‎Al 122-lea jucător din ligă, ca salariu.
‎Scottie Pippen a semnat contractul ‎în 1991. Vă amintiți termenii?
‎Nu-mi amintesc, ‎dar știu că era un contract mai lung
‎decât ar fi fost în interesul lui.
‎Pippen!
‎Te venerez!
‎Scottie Pippen a semnat în 1991 ‎pentru șapte ani și 18 milioane.
‎Dacă ar fi făcut ce trebuia, ‎câștiga de nouă sau zece ori mai mult.
‎I-am spus lui Scottie ‎ce i-am spus și lui Michael.
‎„Eu n-aș semna contractul ăsta. ‎Te subapreciezi.
‎Ești blocat pe o perioadă prea mare.”
‎Simțeam că nu-mi permit să risc.
‎Dacă mă accidentam, ‎nu îmi puteam întreține familia.
‎Trebuia să mă asigur ‎că am grijă de ai mei.
‎A avut grijă de mama și de tata, ‎le-a construit o casă.
‎Le trimitea bani în fiecare lună.
‎A avut grijă de ei.
‎Nu am nevoie de nimic.
‎Nici nu trebuie să-i cer unele lucruri.
‎MAMA LUI SCOTTIE
‎Simt că mă iubește.
‎Eu îl iubesc pe el.
‎A semnat un contract pe termen lung ‎și s-a dovedit că e prost plătit.
‎Liga s-a dezvoltat, ‎veniturile au crescut mult.
‎Salariile au crescut.
‎Jerry Reinsdorf spunea clar ‎când semnau contracte.
‎Nu vreau să te mai aud.
‎Nu încerca să renegociezi.
‎Era jenant, ‎pentru că era al doilea ca valoare în NBA.
‎Era extrem de bun.
‎Până jos, așa.
‎Pe piciorul ăsta e în regulă,
‎dar la celălalt rotula nu...
‎În '97 și '98 ‎era ultimul an de contract pentru Scottie.
‎Știu că era frustrat, ‎pentru că trebuia să fie bine plătit.
‎Merita să fie plătit.
‎Scottie era furios.
‎Era unul dintre cei mai buni jucători ‎de mulți ani.
‎Făcuse multe pentru Bulls.
‎Și frustrarea lui s-a revărsat.
‎Campionii mondiali ‎atrag atenția săptămâna asta.
‎Scottie Pippen va lipsi ‎între două și trei luni.
‎Pippen s-a operat luni la picior, ‎la New York.
‎E o accidentare care-l sâcâie
‎încă din finala Conferinței de Est.
‎Aveam un tendon rupt la gleznă
‎și m-am hotărât să mă operez târziu
‎pentru că mi-am zis: „Știi ce?
‎Nu îmi stric vara făcând terapie ‎ca să mă pregătesc pentru sezon.
‎Nu sunt dornici să mă aibă.
‎Așa că mă bucur de vară ‎și o să mă pregătesc în timpul sezonului.”
‎Scottie a greșit în acea situație.
‎Putea să se opereze la finalul sezonului,
‎ca să fie gata de joc apoi.
‎Scottie încerca să forțeze conducerea
‎să-i schimbe contractul.
‎Dar Jerry n-avea să facă asta.
‎Trebuia să încep sezonul ‎știind că nu mă pot baza pe Scottie.
‎Dar trebuia să găsim o soluție ‎ca să câștigăm.
‎Cum o să conduci echipa ‎în noiembrie și decembrie fără Scottie?
‎E nevoie de toată echipa.
‎Un singur om nu e de ajuns.
‎Asta înseamnă să fii într-o echipă,
‎trebuie să acoperim lipsa lui Scottie.
‎Știm că lipsește, dar jucăm în continuare.
‎Chicago Bulls joacă fără Scottie Pippen ‎și se pare că-i simt lipsa azi.
‎Atlanta Hawks îi înving pe Bulls ‎în Atlanta.
‎Scor final, 80-78.
‎E cel mai mare impediment ‎pentru Chicago Bulls.
‎Cavaliers îi înving pe Bulls...
‎E încă devreme,
‎dar Bulls au 4 victorii și 4 înfrângeri.
‎Încă n-au marcat ‎100 de puncte într-o partidă.
‎Nu aveam continuitate și ritm,
‎lucruri pe care Scottie ni le oferă.
‎Scottie era crucial pentru echipă. ‎Ne dădea unitate.
‎Când ești o echipă bună, ‎o înfrângere face cât cinci.
‎Lumea se așteaptă să câștigi, ‎trebuie să câștigi.
‎La începutul sezonului pierdeam
‎și era o problemă.
‎Final de meci, iar Phoenix Suns
‎rezistă și obțin o victorie dramatică ‎cu Chicago Bulls.
‎Scottie se putea opera ‎la finalul sezonului.
‎Da.
‎A întârziat s-o facă ‎pentru a da cu tifla conducerii.
‎Ați fost frustrat de atitudinea lui?
‎Nu.
‎Trebuie să înțelegi ‎mentalitatea jucătorilor și motivația lor,
‎iar unii rezistă, alții nu.
‎Scottie simțea nevoia să facă asta
‎pentru a justifica ‎lipsa unui salariu mai mare.
‎N-am cedat, am spus: ‎„O să supraviețuim, o să fie bine.
‎Mergem înainte.”
‎Phil știa foarte bine
‎să ne țină departe de orice deranj ‎și să ne mențină concentrați.
‎Scottie avea alt program.
‎O să fie greu până se întoarce,
‎dar trebuie să ne descurcăm fără el.
‎Povara era mereu pe umerii lui Michael.
‎Și a acceptat-o, în multe privințe.
‎Îi plăcea să-și asume răspunderea.
‎Mă pregătesc fizic ‎să înfrunt orice mă așteaptă.
‎Abia aștept.
‎Michael voia să fie cel mai bun jucător ‎din cea mai bună echipă.
‎Scottie lipsește, ‎dar suntem mai buni de atât.
‎Încercam să-i fac să înțeleagă ‎perspectiva mea.
‎Scottie lipsea. Trebuia să mă impun.
‎Am folosit furia ca să-i motivez, spunând:
‎„Eu vreau să câștig! Voi vreți?”
‎A țipat, s-a luat de băieți.
‎„Trebuie să recuperați mai bine.
‎Nu jucăm bine ca echipă. ‎Suntem leneși în apărare.”
‎Știi ce face? Stă și așteaptă. Ce anume?
‎Aștept să fie dublat.
‎De ce? Dacă ești agresiv, o să te ajute.
‎Nu-i păsa că-ți rănește sentimentele. ‎N-aveai decât să pleci.
‎O spunea și el: ‎„Cară-te! N-avem nevoie de tine aici.”
‎Harp, de ce aștepți atât?
‎- Credeți că nu ne descurcăm? ‎- Avem timp.
‎Toni, e în regulă.
‎Știi de ce?
‎Pentru că țip la tine toată ziua.
‎În fiecare zi în care Scottie nu juca,
‎altă echipă credea că ne poate învinge.
‎Hei!
‎Dacă încerci să domini adversarii,
‎nu vrei să le dai șansa ‎să capete încredere.
‎Asta îmi dădea energie. Să-i dăm drumul!
‎Hai să obținem prima victorie. ‎Nu mă repet!
‎Haide!
‎- Ce facem acum? ‎- Jucăm!
‎Bulls sunt motivați în seara asta, ‎vor să uite
‎de cele patru înfrângeri în deplasare. ‎E jenant pentru o echipă atât de bună.
‎Bulls, în echipament negru. ‎Clippers, în albul de gazde.
‎Joacă cu Clippers, ‎cea mai proastă echipă din ligă.
‎Dar rușinea ligii a dus meciul ‎în două reprize de prelungiri.
‎Jordan aștepta să-l ajute altcineva,
‎dar nimeni nu l-a ajutat.
‎În acea partidă a găsit altă viteză.
‎Răspunsul la întrebarea: ‎„E Michael Jordan obosit?”
‎- Nu. ‎- Nu.
‎A trebuit să înscrie 49 de puncte ‎ca să câștige.
‎Am văzut măreție în seara asta.
‎Prima victorie în deplasare ‎pentru Bulls, 111-102.
‎Jordan încheie cu „doar” 49 de puncte.
‎Am avut ocazia să câștigăm
‎în toate partidele, ‎mai puțin cu Cleveland.
‎Sper să continuăm la fel. ‎Putem învinge în deplasare.
‎Am fost aproape. ‎Aveam nevoie de victoria asta.
‎Jordan era epuizat. Fizic, psihic.
‎Bravo! Excelent final!
‎Aveam de ales?
‎- Sper să-ți placă articolul. ‎- Mulțumesc.
‎Personalitatea mea îmi cere ‎să câștig cu orice preț.
‎Dacă trebuie s-o fac singur, o fac.
‎Scuzați-ne!
‎De fiecare dată când ies pe teren,
‎mă gândesc doar cum să câștig.
‎Scuzați-ne!
‎- La o parte! ‎- Nu.
‎Înnebunesc când nu pot să fac asta.
‎Când privești în urmă,
‎înțelegi cum ai ajuns cine ești.
‎Nu cred că aș fi aici
‎fără lecțiile învățate în copilărie,
‎am devenit competitiv de când eram puști.
‎NOIEMBRIE 1997
‎Părinții ne-au oferit
‎toate oportunitățile ‎pentru a reuși în viață.
‎Tata lucra la General Electric. ‎Mama lucra la bancă.
‎Fiind un negru care creștea în Wilmington,
‎încercam să-mi croiesc singur un drum.
‎Ca familie, eram duri. ‎Tata era dur, mama era dură,
‎mediul în care ne-au crescut era unul dur.
‎Dacă ești doborât, trebuie să te ridici.
‎Dai mereu totul și încerci să câștigi.
‎Uram să pierdem.
‎El și dl Jordan le-am spus mereu...
‎MAMA LUI MICHAEL
‎„Nu aștepta să-ți dea altcineva ceva.
‎Ești puternic, ești inteligent, ‎muncește pentru ce vrei.”
‎Am avut cinci copii și amândoi munceam...
‎TATĂL LUI MICHAEL
‎...și ne făceam griji uneori ‎pentru că ei erau acasă,
‎așa că ne-am gândit ‎să-i punem să facă sport.
‎Îi lăsam la terenul de baseball
‎sau la sală și îi implicam în comunitate.
‎Părinții mei încercau să mă țină ocupat.
‎Au vrut să facem sport,
‎ca să învățăm despre viață.
‎Atunci era rasism în Carolina de Nord
‎și în Statele Unite.
‎Aveam de-a face deseori cu așa ceva.
‎În copilărie mi-am spus: ‎„Nu vreau să fiu aici.
‎Vreau să scap de aici.”
‎Motivația mea era să am succes ‎dincolo de Wilmington.
‎Și m-am concentrat pe sport.
‎Ne întreceam deseori în curte.
‎Frații mei urau să piardă, ‎dar eu eram cel mai rău,
‎pentru că, dacă mă învingeai atunci, ‎trebuia să ne batem.
‎Așa eram eu.
‎Ei doi erau foarte competitivi.
‎În acea perioadă se poate spune
‎că Larry era mai bun la baschet.
‎Tata ne presa pe toți.
‎Și, dacă i se părea că nu dai absolut tot,
‎găsea o modalitate să te preseze.
‎Iar asta l-a motivat pe Michael.
‎Pentru că Larry era destul de bun.
‎Din perspectiva competitivității,
‎n-aș fi aici ‎fără disputele cu fratele meu.
‎Când te iei la bătaie ‎cu un om pe care-l iubești,
‎pasiunea se dezvoltă în tine.
‎Am considerat mereu că lupt cu Larry ‎pentru atenția tatălui meu.
‎Eu făceam totul prin casă.
‎Mergeam cu Larry
‎și el era fascinat ‎de ideea de a lucra cu mâinile.
‎Se mândrea cu asta.
‎Îi spuneai lui Michael: ‎„Dă-mi o șurubelniță în cruce.”
‎Și-ți dădea un clește.
‎Nu aveam răbdare cu el și spuneam:
‎„Du-te la maică-ta, băiete!
‎N-o să faci nimic în viață. ‎Du-te la maică-ta!”
‎În acel moment e ceva traumatizant,
‎pentru că voiam aprobarea lui.
‎Voiam încredere.
‎Eram și mai hotărât
‎să fiu la fel de bun, ‎dacă nu mai bun decât fratele meu.
‎LICEUL LANEY ‎WILMINGTON, CAROLINA DE NORD
‎L-am cunoscut la probe,
‎dar n-a ieșit în evidență cu nimic.
‎Nu a intrat în echipă în clasa a zecea.
‎ANTRENOR LICEUL LANEY
‎Când i-am spus mamei că am fost eliminat, ‎eram demoralizat.
‎Nu mai voiam să fac niciun sport.
‎Simțeam că antrenorul nu mă place.
‎Era distrus. ‎A venit acasă supărat, plângea.
‎Am plâns amândoi, pentru că știam ‎că vrea să se întreacă cu ceilalți.
‎I-am spus: „Dacă vrei asta cu adevărat, ‎muncește mult toată vara.”
‎Și asta a făcut.
‎S-a concentrat, s-a antrenat ‎în fiecare zi. Nu lăsa mingea din mână.
‎Dacă vrei să scoți ce-i mai bun din el,
‎spune-i că nu poate ceva.
‎Sau că altcineva e mai bun.
‎O ia ca pe o provocare și o face
‎doar ca să-ți arate că greșești.
‎Evoluția lui Mike între clasa a zecea ‎și a 11-a a fost uriașă.
‎În mare parte e vorba de înălțime.
‎Avea 1,78 sau 1,80 m. ‎În toamnă avea 1,90 m.
‎Avea abilități de conducător de joc.
‎Avea mereu mingea în mână.
‎Iar acum avea 1,90 m, 1,93 m,
‎asta îl făcea și mai bun.
‎Știam că e ceva special.
‎Directorul sportiv ‎de la Districtul Școlar Hanover ne-a spus:
‎„Am aici un băiat care are o șansă.”
‎Era Mike Jordan.
‎L-am invitat în cantonament.
‎Când a ajuns, știam de el, ‎auziserăm că e bun.
‎După cinci zile, îl consideram ‎cel mai bun jucător din America.
‎IULIE 1980
‎OCTOMBRIE 1985
‎ÎNAINTEA SEZONULUI 1985-86, ‎JORDAN ERA LIDERUL
‎LA PUNCTE, PASE DECISIVE, ‎RECUPERĂRI ȘI DEPOSEDĂRI.
‎ERA DEBUTANTUL ANULUI ȘI ERA PREGĂTIT
‎SĂ CONDUCĂ CHICAGO ‎ÎN A DOUA APARIȚIE CONSECUTIVĂ ÎN PLAYOFF.
‎Era a treia partidă, în al doilea sezon.
‎Jucam cu Golden State, ‎am sărit pentru un lob...
‎O pasă către Michael Jordan...
‎...și am aterizat pe toată talpa.
‎Se pare că Michael șchioapătă.
‎Nu se lasă pe acel picior. ‎S-a accidentat mai devreme.
‎Când au făcut tomografia, ‎s-a văzut că e rupt. Se terminase.
‎Debutantul anului trecut, Michael Jordan, ‎are piciorul rupt.
‎Eram distrus, nu mă mai accidentasem.
‎Purtam ghips, nu puteam face nimic. ‎Eram agitat.
‎Sigur eram enervant pentru multă lume.
‎Și-a rupt osul ăsta din mijloc.
‎E o zonă a corpului
‎care nu se vindecă rapid, ‎pentru că nu e foarte vascularizată.
‎Vindecarea durează între 6 și 12 ‎săptămâni, poate chiar mai mult.
‎Uneori, nu se vindecă deloc.
‎Michael nu ratase niciun meci în liceu,
‎facultate și NBA, până atunci.
‎Deodată, a ratat 64.
‎Nu făceam nimic, ‎mă uitam la meciuri de pe bancă.
‎Mama și tata ‎au venit și au stat mult cu mine.
‎Nu puteai să-l ții pe bancă!
‎Eu și dl Jordan spuneam: ‎„Michael, nu ești pregătit.”
‎Zicea: „Nu-mi spuneți voi. ‎Eu știu când sunt pregătit.”
‎„Doctorul știe când poți juca.”
‎Nu mai aveam răbdare.
‎Așa că...
‎I-am convins să mă lase la facultate.
‎UNIVERSITATEA DIN CAROLINA DE NORD
‎Am început să merg la sală, ‎să arunc la coș.
‎Jucam unu la unu,
‎doi la doi, trei la trei.
‎Și am ajuns la cinci la cinci. ‎Bulls nu știau că fac asta.
‎Când m-am întors la echipă,
‎gamba piciorului accidentat ‎era mai puternică decât cealaltă.
‎Așa că au întrebat imediat: ‎„Ce naiba ai făcut?”
‎Nu știam că joacă ‎până să vină să ne spună.
‎Michael ne-a zis: ‎„Joc câte o oră și jumătate pe zi
‎de o săptămână.”
‎După ce mi-a căzut fața,
‎i-am mulțumit lui Dumnezeu.
‎Am ajuns treptat să joc cinci la cinci.
‎Am încredere că piciorul ‎s-a vindecat complet și pot să joc.
‎Michael a întrebat: „Dacă joc, ‎ce șanse sunt să mă reaccidentez?”
‎Doctorul a spus: „10%.”
‎Am înnebunit! Am spus: „Sunt 10% șanse,
‎dar sunt 90% șanse să nu fie așa.”
‎Am întrebat și eu doctorii:
‎„Dacă se ajunge la cele zece procente?”
‎Și au spus: „Cariera lui s-a sfârșit.”
‎Toți se gândesc la partea negativă.
‎Eu iau jumătatea plină a paharului, ‎ceilalți iau jumătatea goală.
‎I-am spus lui Michael: ‎„Nu înțelegi raportul risc-recompensă.
‎Dacă ai avea o migrenă ‎și ți-aș da un flacon de pastile,
‎dar nouă pastile te-ar vindeca ‎și una te-ar ucide,
‎ai lua o pastilă?”
‎L-am privit și i-am zis: ‎„Depinde cât de rea e migrena.”
‎Din perspectiva lui Reinsdorf...
‎AUTORUL CĂRȚII ‎RARE AIR
‎...e o decizie de afaceri ‎și nu-l lași să joace.
‎El reprezintă toată echipa ta.
‎Nu voiam să riște să revină,
‎pentru că oricum n-aveam șanse la titlu.
‎De ce să îți asumi un risc de 10% ‎să-ți închei cariera?
‎El era de altă părere.
‎Începeam să mă gândesc: „Poate că nu joc
‎ca să pierdem partide
‎și să intrăm în loteria selecțiilor.”
‎E vorba ‎de obținerea unei selecții mai bune?
‎Să intrați în loterie?
‎Sper că nu. Ar fi o atitudine de învinși
‎nu doar printre jucători, ‎ci și la nivelul conducerii.
‎Trebuie să încercăm mereu să câștigăm.
‎Exasperat, proprietarul Jerry Reinsdorf ‎a acceptat un compromis
‎care îi permite să joace
‎un anumit număr de minute în fiecare meci.
‎Am ajuns la un compromis, ‎l-am lăsat să joace
‎7 minute în fiecare jumătate.
‎M-au lăsat să joc,
‎dar mi-au impus restricții de timp.
‎Jordan, zece puncte ‎în câteva minute de joc.
‎Juca șapte minute în fiecare jumătate, ‎aveau cronometru.
‎Prea scurt.
‎Coș valabil pentru Michael!
‎Putea fi în mijlocul aruncării... stop.
‎„Jordan, ieși!”
‎Michael Jordan e pe bancă.
‎Nu pare încântat. ‎E gata să intre pe teren.
‎Trebuie să-l țină cu forța.
‎Care a fost ideea ‎restricției de șapte minute?
‎Doctorii ne-au spus ‎că poate juca o anumită perioadă.
‎Voiam să ne îmbunătățim șansele,
‎să reducem pericolul.
‎Antrenorul de atunci era Stan Albeck.
‎I-am zis: „Stan, dă-i în mă-sa pe ăștia.
‎Dă-mi cele mai importante șapte minute.”
‎Începeam să câștigăm, ‎aveam șanse la playoff.
‎Ajungem la o partidă crucială.
‎Jucam cu Indiana în deplasare.
‎Victoria ne ducea pe locurile de playoff.
‎Stan a fost certat: „Dacă joacă o secundă
‎în plus față de 14 minute, ‎ești concediat pe loc.”
‎Jordan trece de paravanul lui Oakley, ‎marchează din partea stângă...
‎Timp de 14 minute am fost dezlănțuit.
‎Aveam șanse să câștigăm.
‎Pătrunde pe stânga, Bulls...
‎O aruncare de la 5,5 metri. ‎Bulls conduc...
‎Richardson îi pasează lui Fleming, ‎de la șase metri. Înscrie.
‎Au mai rămas 31 de secunde. ‎Time-out, Bulls. Conduși cu un punct...
‎Deodată, timpul meu a expirat.
‎Nu știu dacă a venit Jerry să spună:
‎„Scoateți-l din joc!” ‎Mai erau 30 de secunde.
‎Încă 31 de secunde.
‎Timpul lui Michael a expirat.
‎Eram furios.
‎Ce meci senzațional...
‎Michael știa ce înseamnă asta.
‎Joci ca să câștigi. Punct.
‎„Nu mă interesează selecția voastră.
‎Nu mă interesează că ratarea playoff-ului
‎ar fi utilă.
‎Nu așa se joacă.”
‎Îl imploram pe Stan: „Trimite-mă pe teren.
‎Mai sunt doar 14 secunde... 13 secunde.
‎Lasă-mă să joc 13 secunde.”
‎A zis: „Nu pot. Îmi pierd slujba.”
‎Asta a alimentat teoria
‎că vrem să evităm playoff-ul,
‎pentru o selecție mai bună.
‎Dar jurasem să ajung mereu în playoff,
‎iar acum aveam șansa s-o facem.
‎Aveam mingea, mai erau 13 secunde.
‎John Paxson reușește coșul victoriei.
‎Pax aruncă cu o mână...
‎Am avut noroc, am aruncat la coș
‎și am câștigat partida.
‎Bulls câștigă! ‎Rezistă și câștigă la un punct!
‎Ce victorie uriașă pentru Bulls!
‎Am intrat în vestiar...
‎Stan a încuiat ușa.
‎Jerry Krause voia să intre după meci,
‎dar Stan nu l-a lăsat.
‎A fost...
‎N-a fost o situație prea plăcută.
‎Michael nu avea încredere în conducere, ‎mai ales în Jerry Krause,
‎pentru că el credea că au ignorat ‎cel mai important aspect al sportului,
‎cel mai important principiu
‎după care Michael își trăia viața.
‎Faci totul la cel mai înalt nivel, ‎încerci să câștigi mereu.
‎Din acel moment,
‎relația lui Michael cu conducerea ‎și patronatul s-a înrăutățit profund.
‎Și nu și-a mai revenit.
‎Nimeni nu putea limita puterea și gloria ‎lui Michael Jordan.
‎Bulls au obținut pe final ‎un loc în playoff,
‎lucru care, ironic, i-a costat
‎una dintre primele șapte opțiuni ‎în selecție.
‎Am ajuns în playoff.
‎Cred că am câștigat 30 de meciuri ‎în sezonul regulat.
‎Eram pe locul opt.
‎Jordan și-a împins echipa ‎cu un palmares negativ în playoff.
‎Și care e răsplata lor?
‎Joacă cu formidabilii Boston Celtics,
‎unde erau patru oameni ‎care au ajuns în Hall of Fame.
‎Îi aveam pe Parish, McHale și Walton.
‎Toți aveau cam 2,10 m, ‎marcau, alergau, se apărau.
‎Îi aveam pe Danny Ainge ‎și pe Dennis Johnson, eu eram extremă.
‎Aveam o echipă înaltă, ‎cu multe valori, eram înalți,
‎dintre toate echipele în care jucasem, ‎asta era cea mai bună.
‎Partidele contra acelei echipe...
‎Pentru asta joci, ‎să ajungi în asemenea situații.
‎Celtics au 31 de victorii la rând acasă.
‎I-au învins pe Chicago ‎de șase ori anul ăsta.
‎Michael era extrem de încrezător.
‎Adora momentele importante.
‎Aveam șansa să jucăm ‎cu Larry Bird și Boston Celtics.
‎Începe spectacolul!
‎Michael venea după o accidentare gravă,
‎nu știam la ce să ne așteptăm.
‎Michael Jordan a revenit, ‎nu mai sunt restricții de timp.
‎E gata să se dezlănțuie.
‎Suntem gata de start în Boston Garden.
‎Anulaseră limitele, ‎parcă eliberai un câine sălbatic.
‎Jordan plutește în aer și înscrie.
‎Jordan aruncă de pe linia de fund.
‎Jordan schimbă poziția în aer. ‎Tot înscrie.
‎Ideea noastră era: ‎„Facem ce putem să-l oprim pe Michael.”
‎Dar pe cei măreți nu-i poți opri.
‎Michael Jordan se răsucește, ‎aruncă dezechilibrat...
‎Fantastic!
‎Jordan trece de Dennis.
‎Carlisle are sarcina neplăcută ‎de a-l ține pe Jordan.
‎Incredibil!
‎Carlisle vrea la mami.
‎Jordan anticipează excelent. Și gonește!
‎Priviți!
‎Erau mulți jucători ‎care marcau multe puncte.
‎El era la un alt nivel.
‎Am respectat planul și am câștigat.
‎McHale, Bird, Parish... Și fault. ‎Iată ce pot Celtics.
‎PRIMA RUNDĂ, PRIMA PARTIDĂ
‎CELTICS CONDUC CU 1-0
‎Cine e jucătorul meciului?
‎E greu să-l ignori pe Jordan.
‎L-am ales jucătorul meciului.
‎Are 49 de puncte și patru recuperări.
‎Un efort individual spectaculos.
‎Chicago și Stan Albeck au o sarcină grea,
‎se pregătesc de a doua partidă.
‎Și-au dat sufletul azi.
‎Îmi amintesc a doua partidă. ‎Jucasem golf cu Michael.
‎Eram eu, Michael, Danny și Mike Carey.
‎Michael și Danny ‎glumeau unul pe seama celuilalt.
‎Înainte de al doilea meci, ‎ai jucat golf cu Ainge.
‎Du-te! Nu-mi iese nimic azi.
‎I-am luat câțiva dolari lui Michael, ‎făceam mișto unul de celălalt.
‎Asta a fost o greșeală.
‎Pe lângă!
‎Mă enervez.
‎Terminăm, urcăm în mașină, ‎îl lăsăm pe Danny.
‎Și Michael spune:
‎„Spune-i lui DJ ‎că i-am pregătit ceva pentru mâine.”
‎PRIMA RUNDĂ, A DOUA PARTIDĂ
‎În primul meci marcase 49 de puncte...
‎dar nu cred că se aștepta cineva
‎la ce s-a întâmplat în următorul meci.
‎Marca după bunul plac. Dunk, cu panoul.
‎Pătrundea și arunca peste apărători.
‎Am jucat aproape fiecare minut ‎din al doilea meci.
‎Nu mă opream.
‎Schimbă omul. Bird îl ține. ‎Jordan marchează oricum.
‎Stan Albeck mă punea ‎în situații de unu la unu,
‎iar eu profitam ‎de tinerețea și energia mea.
‎Jordan își folosește rapiditatea.
‎Jordan, 31 de puncte. La fix!
‎Jordan contra lui Ainge, se răsucește, ‎aruncă și e faultat.
‎Am încercat toți să-l ținem. Nu doar unul.
‎DJ, cel mai bun apărător,
‎acumulase patru faulturi ‎la începutul celui de-al treilea sfert.
‎Patru faulturi pentru Dennis Johnson. ‎Nu ești primul.
‎L-am ținut eu o vreme. ‎Și Danny. DJ l-a ținut mult.
‎Râdeam în mijlocul partidei,
‎pentru că Walton mă înjura,
‎căci a trebuit să-l țină ‎pe Jordan de câteva ori.
‎Cinci faulturi. Încă unul și e eliminat...
‎Jordan, unu la unu...
‎Înscrie...
‎Walton e eliminat.
‎Jordan a avut 18 aruncări libere, ‎a înscris de 16 ori.
‎Doamne, 48 de puncte ‎pentru Michael Jordan.
‎V-au plăcut 49 de puncte joi. ‎Ce ziceți de 50 duminică?
‎E în fața lui Parish, înscrie.
‎Sunt 52 pentru Jordan...
‎De pe linia de fund... înscrie! Și fault.
‎Michael poate egala, timpul a expirat.
‎Prelungiri în Boston Garden!
‎Jordan înscrie, are 56 de puncte.
‎Egalează recordul într-un meci de playoff ‎cu 61 de puncte...
‎Intră! Sunt 63 pentru Jordan!
‎Un nou record NBA ‎stabilit în Boston Garden.
‎A fost un meci cu multe puncte
‎și noi am avut ultima aruncare.
‎Bird îi pasează lui Parish.
‎Și o victorie ‎foarte disputată pentru Celtics,
‎care conduc cu 2-0.
‎Am avut noroc să câștigăm, ‎dar Michael a făcut spectacol.
‎Cel mai bun jucător al meciului ‎e Michael Jordan,
‎cu un record de 63 de puncte ‎într-o partidă de playoff.
‎Am câștigat seria,
‎dar el a jucat incredibil.
‎N-am mai văzut așa ceva până atunci ‎și nici după.
‎Nu era Michael Jordan pe teren. ‎Era Dumnezeu deghizat în Jordan.
‎JORDAN ÎL IMPRESIONEAZĂ PE BIRD
‎N-are egal.
‎Clar. N-am mai văzut pe nimeni jucând așa
‎și i-am luat în calcul pe toți.
‎Jordan e cel mai talentat jucător ‎din NBA...
‎CONDUCĂTOR DE JOC - L.A. LAKERS
‎...de departe.
‎Eu și Larry, care cunoșteam jocul...
‎SELECTAT DE 12 ORI ÎN ALL-STAR GAME
‎...care câștigaserăm titluri, ‎știam ce urmează.
‎Avea nevoie de coechipierii potriviți.
‎Ne-am dat seama că Michael Jordan ‎era cel mai bun din NBA.
‎După un an, am reconstruit echipa.
‎Krause a muncit mult.
‎IUNIE 1987
‎Am adăugat jucători excelenți, ‎ca Horace Grant și Pippen.
‎Am schimbat structura echipei.
‎Jerry Krause are meritul ‎că a creat o echipă completă.
‎Unul dintre cele mai dificile transferuri
‎a fost Oakley la New York ‎pentru Bill Cartwright.
‎Ne trebuia un om înalt. Bill se potrivea.
‎Îl iubesc pe Charles,
‎dar el e mai potrivit decât Charles acum.
‎Michael ținea mult la Charles, ‎care era protectorul lui.
‎Mike ataca mereu coșul și era lovit des,
‎iar Charles îl susținea mereu.
‎Oakley se ia de „Hot Rod” Williams.
‎Transferul făcut de Krause
‎i-a marcat cariera.
‎Eu și Charles Oakley eram prieteni buni.
‎Petreceam mult timp împreună.
‎Dar, când a plecat, ‎totul era aranjat ca să câștigăm.
‎Jerry a făcut o treabă fenomenală.
‎A făcut transferuri reușite, ‎a angajat agenți liberi.
‎Are multe merite.
‎Dar și-a complicat singur viața.
‎NOIEMBRIE 1997
‎SCOTTIE PIPPEN CONTINUĂ RECUPERAREA ‎DUPĂ OPERAȚIA LA GLEZNĂ.
‎ÎNSOȚEȘTE ECHIPA, DAR NU POATE JUCA.
‎Scottie avea probleme cu Jerry ‎și asta s-a văzut de mai multe ori.
‎Ce l-a enervat pe Scottie
‎a fost că au luat în calcul transferul lui
‎după sezonul '96-'97.
‎Oricine poate fi transferat.
‎Și e răspunderea mea să ascult ofertele
‎pentru jucătorii noștri.
‎Scottie Pippen e, cu siguranță,
‎unul dintre cei mai buni jucători
‎și îl apreciem foarte mult.
‎Nu pot spune ‎ce o să se întâmple în viitor,
‎pentru că nu știu.
‎Krause susținea: ‎„O să-l pierdem pe Pippen peste un an.
‎Grupul ăsta nu mai rezistă mult.
‎Să o luăm de la zero.”
‎Dar proprietarii au refuzat.
‎Am respins ideea, am hotărât
‎că, atâta vreme cât Michael Jordan e aici,
‎luptăm pentru al șaselea titlu.
‎Jerry, cât de aproape ai fost ‎să-l transferi pe Scottie Pippen?
‎Am avut mai multe oferte,
‎erau oferte bune pentru Scottie ‎și pentru alți jucători.
‎O să fiu mereu agresiv,
‎o să încerc mereu să îmbunătățesc echipa.
‎Asta a distrus relația mea cu Jerry.
‎A încercat să mă facă să mă simt deosebit,
‎dar, cu toate astea, ‎era dispus să mă transfere,
‎fără să mi-o spună în față.
‎După ce ești o vreme în ligă,
‎îți dai seama că oricine e transferabil, ‎dar m-am simțit jignit.
‎Așa că am ajuns să nu-l mai respect.
‎Se făceau mereu poante,
‎dar Scottie a întrecut măsura.
‎Devenise ceva personal.
‎Pippen a început să-și bată joc de Krause, ‎îl înjura în autocar.
‎Nu-l mai suportam. Nu-l respectam.
‎Îmi amintesc că auzeam atacurile ‎din spatele autocarului.
‎Te șocau.
‎Pippen a început să se ia de Jerry Krause
‎în fața întregii echipe.
‎A trebuit să spunem: „Hai să ne potolim!”
‎Dar atunci a devenit clar: ‎„E o ruptură aici.”
‎Nu e ceva obișnuit... ‎Erau resentimente puternice.
‎„Nu mă apreciezi.
‎Vrei să mă transferi. Nu mă plătești.
‎Du-te naibii! ‎O să-mi port singur de grijă.”
‎Simțeam că trebuie să fac ‎ce e mai bine pentru mine.
‎Era momentul să îmi caut o echipă.
‎Pippen solicită un transfer și spune...
‎24 NOIEMBRIE 1997
‎...că, altfel, ‎nu se întoarce de pe lista accidentaților.
‎A spus că nu mai joacă pentru Bulls.
‎„N-o să mai port echipamentul ăsta.”
‎Pot Bulls să te convingă să rămâi?
‎Nu. Nu am cum să mai continui aici.
‎Scottie a făcut ‎comentarii devastatoare aseară,
‎în fața unui reporter, ‎referitor la un transfer.
‎- Ce părere ai despre asta? ‎- N-am nicio părere.
‎Mi se părea că Scottie e egoist.
‎Se gândea la sine,
‎nu la cuvântul ‎dat organizației și echipei.
‎Vreau să plec de aici, înțelegi?
‎Deja mi-ați stabilit soarta, s-a terminat.
‎Trebuia să fac ‎ce era mai bine pentru mine.
‎Subtitrarea: Robert Ciubotaru